Український Білий дім: історія палацу на Вінниччині
![](https://cvd.vn.ua/wp-content/uploads/2024/03/ukrayinskiy-biliy-dim-istoriya-palacu-na-vinnichchini-0_2ad762f3.jpg)
Білий дім – цікава пам’ятка архітектури, розташована у селі Чорномин Піщанського району на Вінниччині. Цю назву отримав колишній палац шляхтича Миколи Чарномського, збудований тут нібито за зразками креслень американського Білого дому в Вашингтоні. Як написав один із дослідників, «то був премилий палац з надзвичайно гармонійними формами». Споруду кілька разів перебудовували. І хоча Білий дім у Чорномині потребує реставрації, він і нині справляє на туристів неабияке враження завдяки монументальності задуму. I-VIN.INFO, посилаючись на сайт Igotoworld, розповідає історію цього палацу.
Село Чорномин від часу заснування в 16 столітті називалось Розбійним, бо тут козаки нібито напали на турецький загін і відбили полонених земляків, вчинивши «розбій». Населений пункт перейменували після того, як від попередніх власників він потрапив до рук Миколи Чарномського – уповноваженого і паралельно коханця Софії Вітт-Потоцької, третьої дружини Станіслава Потоцького, на честь якої споруджено парк «Софіївка» в Умані.
Розповідають, що Чарномський, маючи можливість розпоряджатися асигнуваннями магнатського роду, якось захопив чималу суму, щоб купити маєток на Поділлі, де згодом збудував Білий дім. Після цього зловживання Потоцька відсторонила його і від справ, і подалі від власної персони.
Цікавий факт Білий дім, або ж Чорноминський палац, має ще й інші жартівливі назви: «Палац з двадцятидоларової банкноти», «Вінець розбитого кохання».
Будівництво і етапи життя палацу Білий дім споруджено 1820 року. Як і його американський тезка, Чорноминський палац виконаний у неокласичному стилі, модному в той період. Один із очевидців писав, що «в будинку кожного вікна скло в бронзовій оправі коштувало 60 карбованців сріблом».
Автором проекту є італійський зодчий Франческо Карло Боффо. Він залишив по собі чимало споруд на території України, бо тривалий час жив і працював в Одесі. Серед найвідоміших – Воронцовський палац та Потьомкінські сходи. Власник вибрав для будівництва чудове місце: найвищий в околиці заліснений майданчик. З одного боку – спуск до села, з іншого – плоскогір’я.
Головний фасад Білого дому спрямовано на південь. В його основі – портик із шістьма колонами іонічного ордеру. Під’їхати до палацу можна було зі сходу. Палац у Чорномині вирізняється бездоганними пропорціями, завдяки чому він має елегантний і шляхетний вигляд. Споруда була темно-жовтою, колір оздоблення – білий.
Наприкінці 19 століття до палацу добудували флігель, який з’єднувався з основною спорудою скляною галереєю. Довкола Білого дому був величезний ландшафтний парк, який переходив у ліс. Перед початком Першої світової війни колишня резиденція Чарномського почала занепадати.
Від багатьох палаців, розсипаних територією колишньої Речі Посполитої, Чорноминський відрізняється двома особливостями. Палац не має власне фронтального фасаду. Шестиколонний портик підіймає трикутний фронтон і гладенький аттик, але не накриває собою входу, як у інших класичних палацах. Під’їзд – біля бічного фасаду, він відмежований портиком, який спирається на перший поверх. Під цим портиком і був головний вхід у дім. Боффо, проектуючи споруду, ніби навмисне «загубив» обов’язкову в ті часи структуру фасаду, щоб полегшити внутрішню композицію.
Друга особливість – колонада, одна частина якої оточує напівокруглий ризаліт, а інша – підіймає плоский купол. Саме ця риса і уподібнює споруду з фасадом Білого дому у Вашингтоні. Фахівці не вважають, що Франческо Боффо знав про деталі збудованої у 1792 – 1795 роках резиденції президентів Сполучених Штатів або бачив її зображення. Але обидва архітектори (і італієць, і американець Джеймс Хобан) могли, незалежно один від одного, довідатися із одного і того ж джерела про те, що саме так можна вирішити зовнішні обриси споруди – створивши напівокруглий ризаліт і оточивши його колонадою.
Каретник Відомий польський письменник Ярослав Івашкевич відвідав маєток у Чорномині влітку 1920 року. Він писав про те, що був вражений красою садиби і легендами про життя дому. З усієї пишності і розкоші найбільше захоплення викликав каретний сарай, у якому зібрали незчисленну кількість екіпажів: карети, американські візки, кожен із яких могла зрушити з місця хіба вісімка коней, чудові брички. Усе минуле двадцяте століття було репрезентоване в цьому каретнику.